New York, 1870-talet
Minsann.
Jag trodde inte att Mingotts skulle våga.
Visa upp henne på operan så där. Sätta henne bredvid May Welland.
Det är väldigt märkligt.
Hon har haft ett märkligt liv.
Tror ni de tar med henne på balen?
Gör de det, lär det pratas om det.
God kväll, mrs Welland. God kväll, May.
Newland, har ni träffat min niece, grevinnan Olenska?
Grevinnan.
Jag hoppas att ni berättat för madame Olenska.
Vad då?
Att vi är förlovade.
Jag vill att alla ska veta det.
Jag ska berätta det i kväll på balen.
Om ni kan övertyga mor.
Varför skulle vi ändra det som redan är uppgjort?
Ni kan berätta för min kusin. Hon minns er.
Jag kommer ihåg när vi lekte ihop. Det här får mig att minnas den tiden.
Jag minns att alla hade kortbyxor och mamelucker.
Ni var hemsk. Ni kysste mig bakom en dörr.
Men det var er kusin Vandie, han som aldrig tittade åt mig...
som jag var kär i.
- Ni har varit borta länge. - I århundraden.
Så länge att jag nog är död och begraven och det här är himlen.
Det hände undantagslöst, precis som allt hände under den tiden...
på samma sätt.
Som vanligt kom mrs Julius Beaufort utan sin make...
strax före huvudarian...
och som vanligt reste hon sig vid tredje aktens slut och försvann.
New York visste då att en halvtimme senare...
skulle Beauforts årliga operabal börja.
Vagnar väntade utanför under hela föreställningen.
Det var vida känt i New York, men aldrig uttalat...
att amerikaner vill försvinna fortare från underhållningen...
än de vill komma till den.
Beauforts hus var ett av de få i New York som hade balsal.
En sal som lämnades i mörker 364 dagar om året...
kompenserade på nåt sätt det beklagliga i familjens förflutna.
Regina Beaufort kom från en anrik familj i Sydcarolina...
men hennes make Julius, som låtsades vara engelsman...
var känd för att ha lättsinniga vanor, en vass tunga...
och tvivelaktiga släktingar.
Äktenskapet gav honom social status men inte nödvändigtvis respekt.
Newland Archer stannade inte till på klubben som unga män brukade göra...
utan kom direkt till Beaufort.
Han ville att förlovningskungörelsen...
skulle avleda skvallret från grevinnan...
och visa sitt varma stöd för May och hennes familj.
Beauforts hus var djärvt planerat.
Istället för att pressas igenom en trång passage till balsalen...
gick man högtidligt genom en hall med salonger i rad.
Det var bara när man gick igenom den purpurröda salongen...
som man kunde se The Return of Spring, den omdiskuterade tavlan av Bouguereau...
som Beaufort hade haft fräckheten att hänga upp i full åsyn.
- God kväll, mina herrar. - God kväll, mr Archer.
Archer tyckte om att utmana konvenansen.
Privat ifrågasatte han likformighet...
men offentligt försvarade han familj och tradition.
Det var en så osäker värld...
att dess harmoni kunde ödeläggas av en viskning.
På det stora hela var Archer road av deras artiga hyckleri.
Kanske var han t.o.m. avundsjuk på dem.
Lawrence Lefferts var New Yorks främste...
etikettauktoritet.
Hans åsikt om släta kontra patenterade läderskor...
hade aldrig ifrågasatts.
Vad gällde diskreta affärer var hans begåvning odiskuterad.
Gamle mr Sillerton Jackson var en lika stor auktoritet på familj...
som Lawrence Lefferts var på etikett.
Den grymma och tragiska historien om grevinnan Olenskas europeiska äktenskap...
var en begravd hemlighet han snabbt började gräva i.
Han ägde ett fullt register av skandaler...
och mysterier som legat och pyrt under samhällsytan...
de senaste 50 åren.
Julius Beauforts hemlighet var hans lätta sinnelag.
Han kunde komma till sin bjudning som om han vore en gäst...
och kunde också åka tidigt till en mer blygsam...
men bekvämare adress.
Beaufort var modig i sina affärer men i sitt privatliv...
var han fräck.
Archers fästmö var ovetande om både intrigerna och mycket annat.
För Archer representerade May Welland det bästa i världen...
allt det han högaktade och hon förankrade det i honom.
Jag har sagt till alla mina vänner, precis som ni ville.
Ja, jag kunde inte vänta. Synd att det är på en bal.
Men vi är ensamma ändå, eller hur?
Det värsta är att jag vill kyssa er men jag kan inte.
Newland.
- Berättade ni för Ellen som jag bad er? - Nej, jag hade ingen möjlighet.
Hon är min kusin. Om de andra vet innan hon gör det...
Hon har varit borta så länge.
- Hon är ganska känslig... - Jag ska berätta, jag har inte sett henne.
Hon bestämde sig för att inte komma i sista stund.
I sista stund?
Hon var rädd för att klänningen inte var fin nog.
Vi tyckte den var underbar men hon bad faster att följa henne hem.
Nåja.
Väldigt stilig.
Väldigt frikostigt.
På min tid ansågs en pärlkamé vara tillräckligt.
Men det är handen som gör ringen, inte sant, käre mr Archer?
Det är den nya sättningen. Stenen är mycket vacker.
Men det ser lite bart ut i gammalmodiga ögon.
Du menar väl inte mina? Jag tycker om nymodigheter.
Mina händer var modell i Paris för den store Roche.
Han borde göra Mays. Får jag se.
Hon har så starka händer.
Det är de moderna sporterna som gör det.
Men huden är vit.
När står bröllopet?
Så snart som möjligt men bara om ni stöder mig, mrs Mingott.
Vi måste ge dem tid att lära känna varandra.
Känna varandra?
Alla känner alla i New York.
Vänta inte tills entusiasmen försvunnit. Låt dem gifta sig innan fastan.
Jag kan få lunginflammation när som helst och jag vill stå för bröllopsfrukosten.
Så vänligt.
Även om hon inte varit Mays mormor...
skulle mrs Manson Mingott ändå vara den första att få...
den obligatoriska trolovningsvisiten.
Hon var inte bara den här världens matriark...
hon var snudd på dess änkekejsarinna.
Många i New York var släkt med henne...
resten var ingifta, eller så kände hon dem ryktesvägen.
Trots att sandstenshus var normen bodde hon majestätiskt...
i ett stort hus i kontroversiell blek, gräddfärgad sten...
i en ointaglig vildmark nära Central Park.
Den tunga kroppen hade för länge sen gjort det omöjligt...
för henne att gå i trapporna.
Med karakteristisk självständighet...
etablerade hon sig i bottenplanet i sitt hus.
Från salongen hade man oväntad insyn i hennes sovrum.
Gästerna var både förvånade och fascinerade över arrangemanget...
som påminde om scener ur fransk litteratur.
Det var så kvinnor med älskare levde i de syndiga gamla samhällena.
Hade mrs Mingott velat ha en älskare...
hade den orädda kvinnan haft det.
Nu nöjde hon sig med livet och passionen som svepte in genom dörren...
och att ivrigt vänta på förbundet mellan Newland Archer...
och hennes barnbarn May.
Med dem skulle två av New Yorks finaste familjer äntligen förenas.
- Hej då, mor. - Adjö, Augusta.
- Ellen. - Mina damer.
- Archer. - Beaufort.
Vilken ovanlig överraskning.
- Onödigt ovanlig, tycker jag. - Bonjour, grand-mère.
Jag träffade grevinnan Ellen på Madison Square.
Hon lät mig följa henne.
Huset blir livligare nu när hon är här.
- Tack. - Dra hit pallen.
- Den här? - Jag vill höra skvaller.
Ni har väl redan hört talas om mig och May.
Hon bannade mig för att jag inte sa nåt på operan.
Självklart vet jag redan, jag är så glad.
En sån nyhet berättar man inte hur som helst.
Ta det försiktigt.
Akta så att inte ringen fastnar i ärmen.
Adjö, Ellen.
Adjö.
Kom och hälsa på nån dag.
Det var oklokt av Ellen att gå på Femte Avenyn...
och folkträngseln med Julius Beaufort...
samma dag som hon kom.
Han beter sig så flagrant att t.o.m. hans fru måste veta om Annie Ring.
Sillerton Jackson uppskattade de täta besöken i det Archerska hemmet...
mer än den faktiska middagen.
Newland Archers mor och systern Janey var båda skygga...
och höll sig undan.
Men de tyckte om skvaller och avgudade ungkarlsvännen.
Vissa nyanser undgår Beaufort.
Självfallet. Beaufort är vulgär.
Inga affärsnyanser undgår honom.
De flesta i New York litar på honom i affärer.
Min morfar Newland sa alltid till mor:
"Presentera inte den där Beaufort för flickorna."
Han har åtminstone fördelen att umgås med gentlemän.
Familjerna Archer och Mingott var två av de starkaste grenarna...
i New Yorks familjeträd.
Mormor Mingotts familj kunde omsluta Mays traditionalism...
och tolerera Ellens okonventionella stil.
Archers familj höll hårt på traditionerna.
Hans mor och syster litade blint på honom.
Mrs Archer lovade Mays mor att han alltid skulle vara deras "starka högra hand".
Var vår nya kusin också på balen?
Jag förstår att Mingotts ville stötta henne genom att ta med henne till operan.
Jag beundrar deras esprit de corps.
Men varför min sons förlovning skulle blandas med...
den där kvinnans förehavanden, det förstår jag inte.
Hur som helst var hon inte på balen.
Hon var åtminstone så anständig.
Undrar om hon har rund hatt eller hätta på eftermiddagen.
Klänningen hon hade på operan var så enkel.
- Det var mer smakfullt att inte gå. - Det handlar inte om smak.
Grevinnan tyckte inte att klänningen var fin nog.
Stackars Ellen.
Vi måste komma ihåg hennes ovanliga uppfostran.
Vad kan man förvänta sig av en flicka som bar svart satin...
på sin debutbal?
Märkligt att hon behöll ett så fult namn som Ellen när hon gifte sig.
Jag skulle ha ändrat det till Elaine.
Varför då?
Jag vet inte. Det låter mer polskt.
Det drar åt sig mer uppmärksamhet och det vill hon väl knappast.
Varför skulle inte hon dra åt sig uppmärksamhet om hon vill?
Hon hade ett hemskt äktenskap, men måste hon gömma sig för det?
Ska hon smyga omkring som om hon vanärat sig själv?
Hon har haft ett olyckligt liv. Det gör henne inte till paria.
Det är säkert den förklaringen Mingott ger.
Jag väntar inte på deras godkännande om det är det ni menar.
Jag har hört att hon letar efter ett hus. Hon tänker bosätta sig här.
Jag har hört att hon ska söka skilsmässa.
Hoppas att hon gör det.
Förståeligt nog var hennes äktenskap olidligt.
- Men det finns rykten med. - Jag har hört dem.
Sekreteraren.
Han hjälpte henne att komma bort från maken.
Det sägs att greven praktiskt taget höll henne fången.
Visst hade han en speciell livsstil.
- Kände ni honom? - Jag hörde talas om honom i Nice.
Stilig, men...
väldigt långa ögonfransar.
När han inte var med kvinnor samlade han på porslin.
Han betalade visst vilket pris som helst.
Var är då skammen?
Vi skulle också hjälpa grevinnan under såna omständigheter...
precis som sekreteraren gjorde.
Han hjälpte henne fortfarande ett år senare. Nån träffade dem...
sammanboende i Lausanne.
Sammanboende?
Varför inte? Hon om nån har väl rätt att förändra sitt liv.
Varför ska vi begrava henne levande om maken vill bo med horor?
Det handlar inte om att begrava. Grevinnan är trots allt här.
Eller anser ni att kvinnor har samma rättigheter som män?
Jag antar det. Ja, det gör jag.
Greve Olenski har tydligen samma moderna åsikt.
Han har inte lyft ett finger för att få sin hustru tillbaka.
Tre dagar senare hände det otänkbara.
Mrs Manson Mingott skickade ut inbjudningar...
till en formell middag.
En sån händelse krävde omsorgsfullt övervägande.
De rätta tallrikarna behövdes.
Tre extra servitörer, två tallrikar för varje rätt...
och en romersk bål i mitten.
Anledningen till middagen var:
"För att träffa grevinnan Olenska."
Och New York tackade nej.
"Kan tyvärr inte delta." En del kommer från vår egen familj.
Ingen bryr sig ens om att dölja sina känslor inför grevinnan.
Det är skamligt...
De levde i en slags hieroglyfisk värld.
Det verkliga var varken uttalat, gjort eller ens tänkt...
utan representerades bara av godtyckliga tecken.
Archer kunde tecknen.
De var inte subtila, det var inte heller meningen.
De var mer än enkelt snobberi. Det var utfrysning.
Det fanns en appellationsdomstol.
Han skulle försvara dem inför van der Luydens.
Ni tror alltså att det beror på en avsiktlig inblandning av...
Larry Lefferts. Det är jag säker på.
Van der Luydens svävade över hela stans familjer som ett slags...
övernaturligt fenomen.
Archer vädjade till deras utsökta känsla av stamordning...
och han talade enkelt.
När helst stackars Gertrude Lefferts misstänker maken för nåt...
börjar Larry med avledningsmanövrar för att visa hur moralisk han är.
Det är principen jag ogillar.
Om en medlem av en välkänd familj stöttas av den familjen...
borde det anses som avgjort.
Vi ville ta upp skymfen mot grevinnan med er.
Vi ska ha en liten middag för vår kusin hertigen av St. Austrey...
som kommer nästa vecka med The Russia.
Louisa blir säkert lika glad som jag...
om grevinnan Olenska vill komma som en av våra gäster.
Det var en högtidlig tillställning.
Men grevinnan Olenska kom sent...
och visade därmed likgiltighet, nåt hon inte var medveten om.
Hon gick in i salongen utan varken brådska eller skam...
där New Yorks utvalda var församlade.
Grevinnan Olenska.
God kväll.
- Så trevligt att ni är här. - God kväll.
Hertigen av St. Austrey, får jag presentera grevinnan Olenska.
Trevenna George II tallriken stod framme.
Liksom van der Luyden Lowestoft...
från Ostindiska kompaniet och Dagonet Crown Derby.
Att dinera med van der Luydens var ingen lättvindig sak.
Att dinera med en hertig som var deras kusin...
var snudd på en religiös högtidlighet.
När van der Luydens ville, kunde de.
Det var inte sed i New Yorks salonger för en dam att resa sig upp...
och lämna en herre för att söka en annan herres sällskap.
Grevinnan kände inte till det.
Berätta om May för mig.
- Känner ni hertigen sen innan? - Från Nice.
Vi träffade honom varje vinter.
Han är förtjust i spel och kom ofta till vårt hus.
Han tycker om att ha samma kostym.
Han tror att det för tur med sig.
Han är nog den tråkigaste man jag vet.
Men han verkar vara beundrad här.
Vet ni vad som intresserar mig mest med New York?
Inte det stela följandet av nån annans tradition.
Det är dumt att ha upptäckt Amerika och sen göra det till...
en kopia av ett annat land.
Tror ni att Christofer Columbus ansträngde sig så...
bara för att gå på opera med Larry Lefferts?
Om han misstänkte att Lefferts var här...
skulle Santa Maria aldrig lämnat hamnen.
Och May? Tycker hon likadant?
Om hon gör det, skulle hon aldrig säga det.
Är ni väldigt kär i henne?
Så mycket en man kan vara kär.
Finns det en gräns?
Jag har i alla fall inte funnit den.
Då är det en sann romans...
och inte alls arrangerad.
Har ni glömt att man i vårt land inte får...
arrangera äktenskap?
Ja, jag glömde. Förlåt, jag...
Ibland gör jag misstag.
Ibland glömmer jag att allt som är gott här...
var dåligt där jag kommer ifrån.
- Jag är så ledsen. - Nej.
Men ni är bland vänner här.
Ja, jag vet. Det är därför jag kom hem.
God kväll.
Ni vill vara med May.
Trevligt att träffa er.
Hon är redan omgiven av så många rivaler.
Ja.
Stanna då med mig lite längre.
Ja.
Mr Urban Dagonet, får jag presentera grevinnan Olenska.
- God kväll, min kära. - God kväll.
I morgon. Jag väntar på er efter kl. 17.00.
I morgon.
Ursäkta mig.
Så snällt av er att uppoffra er åt madame Olenska...
så osjälviskt, käre Newland. Jag sa till Henry att rädda er.
Jag tror aldrig jag sett May mer förtjusande.
Hertigen tycker att hon är den vackraste kvinnan i rummet.
Mr Archer.
Vad tycker ni om det här lustiga huset?
För mig är det himmelriket.
- Ni har möblerat det vackert. - Ja.
En del av sakerna lyckades jag ta med mig.
Små vrakspillror.
Det är inte så dystert som van der Luydens och...
inte så svårt att vara ensam i.
Det är säkert många som tycker att det är dystert...
men jag har aldrig hört nån säga det förr.
Men tycker ni verkligen om att vara själv?
Bara så länge mina vänner håller mig sällskap.
- Ni har visst redan valt ert hörn. - Ja.
- Sätt er. - Tack.
Jag tycker om den här tiden på dygnet.
- Gör inte ni det? - Jag trodde ni glömt tiden.
Beaufort är säkert väldigt fängslande.
Han visade mig några hus.
Jag måste visst flytta.
Jag tycker kvarteret är fullt respektabelt.
Ja, men inte på modet.
Modet? Anses mode vara så viktigt?
Hos dem som inte har nåt viktigare för sig.
Jag kanske har varit alltför självständig.
Jag vill bara känna mig omhuldad och trygg.
Tack.
Van der Luydens gör inget halvdant.
Hela New York visade upp sig för er i går.
Så vänligt. Det var en trevlig middag.
Grädde eller citron?
Citron, tack.
Van der Luydens är de mest inflytelserika i New York.
De tar sällan emot p.g.a. kusin Louisas hälsa.
Det är väl det som är anledningen.
- Tack. Anledningen? - Att de är inflytelserika.
De gör sig otillgängliga.
Men det vet ni bättre än jag.
Nej, det gör ni.
Tack.
Då kan vi hjälpa varandra.
Men jag behöver mer hjälp.
Ni har redan så många som säger vad ni ska göra.
Jag tror att de ogillar att jag ordnar mitt eget boende.
Er familj kan ändå ge er råd och visa er vägen.
Är New York en sån labyrint?
Jag trodde bara det var upp och ner, som Femte Avenyn.
Alla korsande gator numrerade, stora skyltar på allt.
Alla ting är skyltade men inte alla personer.
Då måste ni varna mig.
De äldre kvinnorna beundrar er. De vill hjälpa.
Jag vet. Så länge de inte hör nåt otrevligt.
Är det ingen som vill höra sanningen?
Den verkliga ensamheten är att bo med vänliga människor...
som ber en att låtsas.
Nej, gråt inte.
Madame Olenska...
Ellen...
Är det ingen som gråter här heller? Det behövs väl inte.
God kväll, mr Archer.
Vi såg inte er i morse så vi visste inte om vi skulle skicka...
- miss Welland de vanliga... - Liljekonvaljerna.
- Vi gör det till en stående order. - Självklart, sir.
Och de där gula rosorna.
- Ni ska få en annan adress. - Ja.
Mr Newland Archer
Grevinnan Olenska - 216 W. 26th St
George.
Mr Archer, två separata order.
- Sänds de omedelbart? - Med en gång, sir.
Så underbart att vakna varje morgon med liljekonvaljer i rummet.
- Det är som att vara med er. - De kom sent i går.
Jag glömde bort tiden.
Men ni kommer ändå alltid ihåg.
Jag skickade rosor till er kusin Ellen. Gick det bra?
Väldigt bra.
Men hon sa inget om det på lunchen.
Hon sa att hon fick orkidéer från mr Beaufort...
och en korg med nejlikor från kusin Henry van der Luyden.
Hon var så glad.
Skickar de inte blommor i Europa?
- Ni tycker det har gått lång tid. - Mycket lång.
Chivers var förlovade i ett och ett halvt år.
Larry Lefferts och Gertrude i två.
Mamma förväntar sig det brukliga.
Ni har alltid fått göra vad ni vill.
Ni är nästan 22. Berätta för er mor vad ni vill.
Jag kan inte vägra henne det sista hon ber mig om som liten flicka.
Kan vi inte bara göra det vi önskar?
Ska vi rymma?
Om ni skulle det, varför inte?
Ni älskar mig verkligen, Newland. Jag är så lycklig.
Varför inte vara ännu lyckligare?
Jag kan inte vara lyckligare. Sa jag att jag visade ringen för Ellen?
Hon sa att det var en vacker sättning.
Hon sa att det inte finns nåt liknade på Rue de la Paix.
Jag älskar er, Newland.
Allt ni gör är speciellt.
Jag är här för era juridiska kunskaper i en tämligen delikat affär.
Grevinnan Olenska vill ta ut skilsmässa från sin make.
Det ryktas att hon ska gifta sig igen men hon förnekar det.
Eftersom...
Förlåt mig, men eftersom jag är förlovad...
ska kanske nån annan medlem i firman ta hand om ärendet.
Just p.g.a. ert släktskap och med tanke på att medlemmarna...
i familjen redan har frågat efter er, vill jag att ni tar hand om fallet.
Det är en familjeangelägenhet. Det är nog bäst att de sköter det.
Deras inställning är tydlig. De är helt emot en skilsmässa.
Men grevinnan vill ändå få en juridisk åsikt.
Vad ska en skilsmässa tjäna till?
Hon är här, han är där.
Hela Atlanten är mellan dem.
Olenski har trots allt varit generös.
Han har redan återlämnat en del pengar utan att ha blivit ombedd.
Hon får aldrig en dollar till.
Jag har förstått att hon inte fäster stor vikt vid pengar.
Med tanke på det, är det klokast...
att göra som familjen säger.
Låt det vara som det är.
Det tycker jag att hon ska bestämma.
Har ni tänkt på konsekvenserna om hon skiljer sig?
- Konsekvenserna för grevinnan? - För alla.
Jag tror att grevens beskyllningar bara är tomt prat.
Det lär talas om det.
Jag har hört om grevinnan och sekreteraren.
- Jag visste innan jag läste handlingarna. - Det kommer bli otrevligt.
Otrevligt?
Skilsmässa är alltid otrevligt, inte sant?
- Självklart. - Då kan jag lita på er.
Familjen kan lita på er.
Ni kommer väl använda ert inflytande mot en skilsmässa?
Det kan jag inte lova förrän jag pratat med grevinnan.
Jag förstår mig inte på er.
Vill ni gifta in er i en familj som har ett skilsmässofall...
hängande över sig?
Det har inte med fallet att göra.
Kan nån ge det här till grevinnan?
viktigt måste träffa er
- Buonasera. - Tack.
Ni vägrar inbjudan under dödshot.
- Är det så farligt? - Nej, inte om ni tycker om att plågas.
Det är nåt jag inte utvecklat.
Tre dagar på Skuytercliff med van der Luydens!
Ta med pälsen och varmvattenflaskan.
- Är huset så kallt? - Nej, men Louisa.
Mr Archer.
Följ med till Delmonico på söndag istället. Det blir ostron till er ära.
Privat rum, behagligt sällskap, konstnärer och så vidare.
Låter frestande. Jag har inte träffat en enda konstnär här.
Jag känner några målare. Jag kan bjuda hit dem om ni vill.
Målare? Finns det såna i New York?
Tack, men jag menade sångare, skådespelare, musiker...
dramakonstnärer.
Det fanns alltid så många i min makes hem.
Går det bra om jag meddelar er i morgon? Det är för sent att bestämma nu.
- Är det här sent? - Ja.
Jag måste prata affärer med mr Archer.
Om ni kan övertala grevinnan...
angående söndagen, kan ni också följa med.
Så ni känner målare? Umgås ni med dem?
Inte precis.
- Men ni tycker om konst? - Mycket.
Jag går alltid på utställningar i Paris eller London.
- Jag försöker hålla mig ajour. - Jag tyckte också mycket om det.
Mitt liv var fullt med sånt. Nu vill jag bara glömma...
mitt gamla liv och bli amerikanska...
och vara som alla andra.
Jag tror aldrig att ni kommer bli som alla andra.
Säg inte så.
Jag vill lägga allt det gamla bakom mig.
Jag vet.
Mr Letterblair berättade.
Mr Letterblair?
Ja. Jag är här därför att han vill det. Jag arbetar i firman.
Så det kommer vara ni som tar hand om allt åt mig?
- Jag kan prata mer er. Det blir lättare. - Det är därför jag är här.
Jag har läst alla handlingar...
och brevet från greven.
Det var avskyvärt.
Om han vill motsätta sig fallet kan han säga saker som kan vara...
som kan vara obehagliga för er.
Han kan säga dem offentligt så att de skadar er även om...
Även om?
Även om de är ogrundade.
Vad kan såna anklagelser göra för skada här?
Kanske mer skada än nån annanstans.
Lagstiftningen tillåter skilsmässa, men inte samhället.
Aldrig?
Inte om kvinnan uppträder...
på ett ovärdigt sätt.
Eller uppträtt på ett okonventionellt sätt...
som...
leder till förnedrande anklagelser och...
Ja, min familj berättade det.
Vår familj. Ni blir snart min kusin.
Håller ni med dem?
Vad skulle ni få i gengäld för skandalen?
Min frihet.
Är ni inte redan fri?
Ni måste förstå hur de tänker...
hur de som tycker om er tänker, era vänner och bekanta.
Om jag inte berättar hur de dömer...
vore det inte rätt av mig, eller hur?
Nej, det vore inte rätt.
Då så, jag...
gör som ni önskar.
- Jag vill hjälpa er. - Det gör ni.
God natt, kusin.
Miss Molly, för Guds skull gråt inte så bittert!
- Glöm det jag gjort! - På ett villkor.
Jag accepterar, vad det än är.
- Tala aldrig med mig om kärlek. - Aldrig.
På min heder.
Himlen välsigna er.
Farväl.
Det är fascinerande.
Varje år har samma scen samma effekt på publiken.
Otroligt, inte sant, Newland?
Den här är bättre än Londonproduktionen.
Ser ni den när ni reser?
- Jag reser för att undvika den. - Var det en middag?
Det var en mottagning hos mrs Struthers på en kyrkans dag...
men med champagne och sång vid borden.
- Det sägs att det var dans. - En riktig fransk söndag alltså?
Utsvävningar kan vara så underbart uppfriskande...
Tror ni att älskaren skickar gula rosor till henne i morgon?
Jag funderade också på det.
Avskedsscenen.
Ja, jag vet.
Jag blir också rörd av den.
Jag brukar gå efter den scenen för att hålla kvar bilden.
Jag fick ett brev från May från St. Augustine.
De brukar vara där under vintrarna för moderns bronkit.
Vad gör ni när May inte är här?
Jag arbetar.
Det ni rådde mig var rätt.
Ibland är det svårt, jag är så tacksam.
Nästa dag sökte Newland Archer förgäves efter gula rosor.
Via ett brev bad han att få besöka madame Olenska...
samma eftermiddag och bad om svar.
Det kom inget svar, varken den dan eller nästa.
När gula rosor åter var tillgängliga, gick Archer förbi dem.
Inte förrän den tredje dan fick han ett brev från henne...
från van der Luydens lanthus.
Newland, jag försvann dan efter att jag träffade er på teatern...
och de här vännerna tar hand om mig.
Jag ville ha lugn och ro för att kunna tänka.
Jag känner mig trygg här. Jag önskar ni vore här med oss.
Med vänlig hälsning.
Med vänlig hälsning, Ellen
Han hade fått en inbjudan från Lefferts om en helg...
vid Hudsonfloden och hoppades att det inte var för sent att svara.
Deras hus låg inte långt från van der Luydens.
Jag ville veta varför ni försvann.
- Jag visste att ni skulle komma. - Då ville ni det.
Kusin May skrev. Hon bad er ta hand om mig.
- Hon behövde inte be mig. - Jaså?
Är jag så hjälplös och värnlös?
Är kvinnorna här så lyckliga att de inte har några behov?
Vad för slags behov?
Fråga mig inte. Jag talar inte ert språk.
Henry lät det gamla jorddrotthuset stå öppet.
Jag ville se det.
Ni var olycklig när ni skrev till mig.
Ja, men jag kan inte vara olycklig när ni är här.
- Jag stannar inte länge. - Jag vet.
Om ni verkligen ville att jag skulle komma...
om jag ska kunna hjälpa er...
måste ni berätta vad ni rymmer ifrån.
Är det honom ni rymmer ifrån?
- Eller väntade ni på honom? - Jag visste inte att han var här.
Hej, Beaufort. Kom in. Madame Olenska väntar på er.
Hej.
Ni har verkligen låtit mig resa långt.
Jag är här för att berätta att jag har hittat ett perfekt hus åt er.
Det är inte på marknaden än så ni måste slå till genast.
Tillbaka till naturen, Archer?
Den kvällen tog han inte tröst...
i sin månatliga boksändning från London.
Smaken av det invanda kändes beskt i munnen.
Ibland kände han sig levande begravd...
under sin framtid.
Newland, kom sent i morgon. Jag måste förklara. Ellen.
Newland.
- Har det hänt nåt? - Ja.
Jag kom på att jag måste träffa er.
- Vad är det? - Inget.
Berätta vad ni gör om dagarna.
Det är några väldigt trevliga personer från Philadelphia...
och Baltimore som har picknick på värdshuset.
Och Merry ska ordna en tennisplan på gräset.
Men ingen har hört talas om spelet, så...
Jag och Kate Merry har våra rack...
men hon hade en hemsk bronkit förra månaden.
Hon är inte riktigt frisk än...
...spela en match?
Jag kom hit för att försöka övertala er att bryta er loss från allt det där.
Påskynda vår förlovning.
Förstår ni inte hur mycket jag vill gifta mig med er?
Varför måste vi drömma ett år till?
Jag tror inte jag förstår.
Är det för att ni inte är säker på om ni känner samma sak?
Vad menar ni?
Är det nån annan?
Nån annan?
Mellan mig och er?
Låt oss vara uppriktiga.
Ni har förändrats, speciellt efter vår förlovning.
Efter vår förlovning?
Är det inte sant, skadar det inte att prata. Är det sant, måste vi prata.
Ni kanske har gjort ett misstag.
Om jag hade gjort det skulle jag då be er...
att påskynda giftermålet?
Jag vet inte, kanske.
Det vore ett sätt att få slut på det.
I Newport för två år sen, innan vi var trolovade...
sa alla att det fanns en annan för er.
Jag såg er med henne en gång, ni satt tillsammans på en veranda.
När hon kom in i huset såg hon så sorgsen ut.
Jag tyckte synd om henne.
Och när vi hade förlovat oss såg jag fortfarande hur hon såg ut och...
Är det det enda som bekymrar er?
Det var länge sen.
- Är det nåt annat? - Nej!
Självklart inte.
Vad det än var kan jag inte vara lycklig...
om jag gjort nån annan olycklig.
Om ni lovade nåt eller känner er...
förpliktigad gentemot henne, även om hon måste skilja sig...
så släpp inte henne för min skull.
Det finns inga förpliktelser. Det finns inga löften.
Det är det jag försöker säga. Det finns ingen mellan oss.
Det finns inget mellan oss, May.
Det är just därför jag vill gifta mig...
snart.
Han kände hur hon gled in i uttryckslös flickaktighet.
Hennes samvete hade frigjorts från bördan.
Han tyckte det var fantastiskt att så djupa känslor...
kunde samexistera med en total brist på fantasi.
- Lyckades ni? - Nej.
Men jag vill ändå gifta mig i april, med er hjälp.
Nu resonerar ni som en Mingott.
- Är det verkligen så svårt? - Hela familjen är svår.
Ingen av dem vill vara annorlunda.
När de är annorlunda, blir de som Ellens föräldrar.
Nomader, kontinentala vagabonder som släpade runt på henne.
De slösade bort en dyr men bristfällig utbildning på henne.
Av allihop är det ingen som liknar mig...
förutom min lilla Ellen.
Ni är klipsk. Varför gifte ni er inte med henne?
Hon var inte tillgänglig.
Nej, det är så sant.
Och det är hon fortfarande inte.
Greven har skrivit till mr Letterblair.
Han vill ha tillbaka henne, på hennes egna premisser.
Greven försvarar sig då inte.
Ellen förlorar en hel del om hon stannar kvar här.
Där är hennes gamla liv, trädgårdarna i Nice, juveler...
så klart, musik och konversationer.
Hon säger att hon är okänd i Europa.
Men jag vet att hon blivit avmålad nio gånger.
Allt det, och en skuldtyngd makes ånger.
Jag vill hellre se henne död.
Verkligen?
Äktenskap är äktenskap och Ellen är fortfarande gift.
Ellen! Titta vem som är här!
Ja, jag vet.
Jag frågade er mor vart ni tagit vägen.
Eftersom ni inte svarade på mitt brev trodde jag ni var sjuk.
Han har så bråttom att gifta sig.
Direkt från tåget och hit.
Han vill att jag ska använda mitt inflytande så han kan gifta sig tidigare.
Vi kan säkert övertyga Welland att göra som han vill.
Förstår ni?
Direkt på problemet, precis som jag. Jag sa att han skulle gift sig med er.
- Och vad sa han? - Det får ni själv ta reda på, raring.
Så synd att jag måste gå. Vi ses snart igen hoppas jag.
Bra.
Jag följer er ut.
När kan vi träffas?
Nastasia, Struthers sänder vagnen klockan sju.
God kväll.
Vem har skickat en bukett?
Jag ska inte på bal och jag är inte förlovad.
Nastasia! Vissa är alltid så fåniga.
Ge de här till den trevliga familjen längre ner.
I allt hon säger ligger det ett korn av sanning och...
en del osanning. Varför?
Vad har mormor sagt till er?
Hon tror att ni ska gå tillbaka till er make.
Hon tycker att ni borde fundera på det.
Det tros mycket om mig.
Tror hon att jag tänker göra det, betyder det att hon också...
vill att jag ska göra det, precis som hon tänker...
påskynda ert giftermål.
May och jag hade ett uppriktigt samtal i Florida.
Det var nog vårt första.
Hon vill ha en lång förlovning för att ge mig tid.
Tid för vad?
Hon tror att jag vill gifta mig nu...
för att komma ifrån nån jag håller kär...
ännu mer.
Tid så att ni kan lämna henne för en annan?
Om jag skulle vilja.
- Det är väldigt nobelt. - Ja.
Och löjligt.
Varför?
För att det inte finns nån annan?
Nej.
För att jag inte tänker gifta mig med nån annan.
Älskar den andra kvinnan er?
Det finns ingen!
Den personen som May tänkte på var aldrig...
Det är nog er vagn.
Ja, jag...
Jag borde väl åka snart.
Till mrs Struthers?
Ja.
Jag måste gå dit jag är bjuden annars blir jag för ensam.
Vill ni inte följa med?
May hade rätt.
Det finns en annan kvinna.
Men inte den hon tror.
Uppvakta inte mig. De har alltför många gjort.
Det har jag aldrig gjort!
Jag skulle ha gift mig med er om det hade gått.
Det var ni som gjorde det omöjligt.
Det hade jag!
Det var ni som fick mig att ge upp skilsmässan.
Ni kom hit och pratade om uppoffringar...
och skandaler.
För er och Mays skull gjorde jag som ni sa.
Det var några saker i er makes brev...
Jag har inget att frukta. Ingenting alls.
Jag var bara rädd för en skandal för familjen och er och May.
Inget har hänt som man inte kan ändra på.
Jag är fortfarande fri.
Ni kan också bli det.
Kan jag gifta mig med May nu? Kan ni tänka er det?
Ni tänker väl inte säga det till May?
Jag måste. Det är för sent att göra nåt annat.
Det säger ni för att det är lätt att säga...
inte för att det är sant.
Jag förstår er inte.
Ni förstår inte, därför att ni inte inser...
hur ni har förändrat saker för mig.
- Ni vet inte allt ni gjort för mig. - Allt jag gjort?
Alla de goda saker ni gjort utan att jag visste om det.
Ni gick till van der Luydens när ingen ville träffa mig.
Berättade om förlovningen på balen så att det var...
två familjer bakom mig istället för en.
Jag förstod aldrig hur illa folk tyckte om mig.
Mormor slängde ur sig det en dag.
Jag var dum. Jag tänkte aldrig. New York betydde frihet för mig.
Alla verkade så snälla och glada över att se mig.
Men de förstod inte vad det betyder att vara frestad.
Men ni gjorde det. Ni förstod.
Jag visste inte det förut.
Och det är bättre än allt annat.
Ni skulle inte vara lycklig om ni måste vara grym.
Gör vi på nåt annat sätt...
skulle jag tvinga er vara på ett annat sätt än det jag älskar hos er.
Jag kan inte gå tillbaka till det.
Förstår ni? Jag kan inte älska er om jag inte släpper er.
Ellen, mormors telegram lyckades.
Mormor och mor beslutade om giftermål efter påsk.
Bara en månad. Jag telegraferar till Newland.
Jag är så lycklig och tycker så mycket om er.
Er tacksamma kusin May.
Det gick rykten ända fram till bröllopsdan...
att mrs Mingott faktiskt skulle komma på bröllopet.
Hon hade skickat en snickare att mäta kyrkbänken...
om den skulle ändras för att passa henne.
Men den idéen, precis som hon själv, visade sig vara opraktisk...
och hon nöjde sig med att stå för bröllopsfrukosten.
Grevinnan Olenska skickade sitt beklagande.
Hon var på resa med en faster...
men gav brudparet en utsökt gammal spets.
Två äldre släktingar i Rhinebeck erbjöd en smekmånadsstuga...
och då det ansågs "väldigt engelskt" att låna lantställen...
tackade de ja.
När huset visade sig var obeboeligt...
erbjöd Henry van der Luyden dem en gammal stuga i närheten.
May tackade ja för att överraska sin make.
Hon hade aldrig sett huset...
men hennes kusin Ellen hade nämnt det en gång.
Hon sa att det var det enda hus i Amerika...
där hon trodde hon kunde vara lycklig.
De reste till de vanliga platserna som May aldrig hade sett.
I London beställde Archer kläder och de gick till National Gallery...
och ibland på teater.
Hoppas jag inte ser fånig ut. Jag har aldrig ätit ute i London.
Engelska kvinnor har väl likadana aftonkläder som alla andra?
Hur kan du säga så...
när de går på teater i gamla balklänningar och utan hattar?
De kanske har de nya klänningarna hemma.
- Då skulle jag inte tagit den här. - Nej. Du är jättefin.
Väldigt vacker.
I Paris beställde hon kläder.
Det kom koffertar med kläder från Worth. De besökte Tuilerierna.
Mays händer skulpterades i marmor i Roches ateljé.
Då och då åt de middag ute.
Det är en dyrbar frihet, det vill jag lova.
Sa ni att ni blev rådd av Maupassant?
Ja.
Tyvärr rådde han mig att inte skriva.
Archer njöt av sitt äktenskap...
t.o.m. då han återgick till sina gamla, nedärvda idéer om äktenskapet.
Det var lättare att följa traditionerna.
Det var ingen idé att frigöra en hustru som inte förstod...
att hon inte var fri.
I London hade vi bara tid för en dag på National Gallery.
Vi umgicks med mrs Carfry och mrs Harle.
Vi hade ett trevligt samtal. Han är en intressant man.
Vi talade om böcker och andra saker.
Vi kan bjuda honom på middag.
- Fransmannen? - Ja.
Vi pratade inte så mycket, men var han inte lite enkel?
Enkel?
Jag tyckte han var intelligent.
Jag hade väl inte märkt det.
Då bjuder jag inte in honom.
Med en rysning insåg han att i framtiden...
skulle många problem lösas på samma sätt.
De första sex månaderna sades vara...
de svåraste. Efter det trodde han att de...
skarpa kanterna skulle vara någorlunda nedslipade.
Men May hade redan slipat ner...
den kantighet han velat behålla.
Hans besatthet av madame Olenska...
lärde Archer sig att tänka på som den sista...
av hans övergivna experiment.
Hon var kvar i hans minne som den mest sorgsna...
och mest gripande av en rad spöken.
Hon är väldigt skicklig.
Ja, men det är det enda hon nånsin kommer träffa.
Ingen kunde vara avundsjuk på Mays triumfer.
Man fick känslan av att hon skulle varit...
lika glad utan dem.
Men tänk om allt lugn och trevlighet bara var en frånvaro...
en ridå framför en tomhet?
Archer kände att han aldrig hade tittat bakom ridån.
Otroligt, inte sant?
Det är väl Julius Beaufort som donerar priserna?
Det är hans stil. Det blir ett fint arvegods, min kära.
Ni borde ge den till er äldsta dotter.
Vad är det? Blir det inga döttrar?
Bara söner? Får jag inte säga så heller? Titta som hon rodnar.
Ellen, är ni där uppe?
Hon kom hit från Portsmouth, hon hälsar på mig i dag.
Det är så besvärligt. Hon vill inte bo i Newport.
Hon envisas att bo med de där, vad heter de nu?
Blenker.
Men jag slutade bråka med unga för 50 år sen. Ellen?
Jag är ledsen men miss Ellen är inte hemma.
- Har hon åkt? - Jag såg att hon var på strandpromenaden.
Spring och hämta henne är ni snäll.
May och jag ska skvallra om Julius Beaufort.
Sätt fart. Jag vet att hon vill träffa er båda.
Stämmer det att Beaufort gav Annie Ring ett diamantarmband?
Han vill visst ta med henne till Newport.
Han hade ofta hört hennes namn...
under det ett och ett halvt år som gått.
Han kände till vad som hade hänt i hennes liv.
Han lyssnade med en viss likgiltighet...
som om det vore minnen av nån som varit död sen länge.
Det förgångna hade än en gång hunnit ikapp nutiden...
precis som i de grottor i Toscana...
där barn satt eld...
på halm och funnit gamla bilder på väggarna.
Han gav sig själv en sista chans.
Hon måste vända sig om innan segelbåten nådde fyren.
Då skulle han gå till henne.
Synd att du inte hittade henne, men hon är visst förändrad.
Förändrad?
Struntar i sina gamla vänner. Är i Portsmouth på somrarna.
Hon har flyttat till Washington. Vi har väl alltid tråkat ut henne.
Jag tror hon skulle vara lyckligare med sin man.
Du har aldrig varit elak förr.
Elak?
Inte ens demoner tror att folk är lyckligare i helvetet.
Då skulle hon inte gift sig utomlands.
Låt mig ta den. Sätt fart.
Blenker?
En tillställning för Blenker?
Vilka är det?
Från Portsmouth. Grevinnan Olenska bor med dem.
"Professor och mrs Emerson Sillerton är inbjudna till...
"Wednesday Afternoon Club kl. 15.00...
"för att träffa mrs och miss Blenker. Red Gables, Catherine Street."
Vi kan nog inte tacka nej.
Varför skulle vi det?
Han är arkeolog och han...
- Han är Sillerton Jacksons kusin. - Självklart.
- Nån av oss måste gå. - Jag går dit.
Janey, du kan väl komma med?
Kusin Ellen är säkert där. Då får du en chans att träffa henne.
Du kan väl komma på nåt sätt att fördriva eftermiddan?
Jag ska njuta av den istället för att fördriva den.
Jag kanske kör till farmen och tittar på en ny häst till vagnen.
Jacksons valde åtminstone inte dan efter kapplöpningen.
Men det hade inte varit konstigt om de gjort det.
Hallå?
Förlåt. Ringde ni på? Jag sov i hängmattan.
Jag ville inte störa er.
Är ni miss Blenker? Jag heter Newland Archer.
Jag har hört så mycket om er.
Jag kom för att titta på en ny häst.
Jag tänkte ringa på, men huset ser tomt ut.
Det är det. Alla är på festen.
Alla utom jag med min feber och grevinnan Olenska.
Ni hittade mitt parasoll!
Det är mitt bästa. Det kommer från Camarouge.
Det är väldigt fint.
- Åkte grevinnan bort? - Ja, det kom ett telegram från Boston.
Hon kanske är borta i två dar.
Jag tycker om hennes frisyrer, gör inte ni?
Det påminner mig om sir Walter Scott.
Ni vet inte... Förlåt, men jag ska till Boston i morgon.
Vet ni var hon bor?
Ellen, jag är här i affärer. Jag kom precis hit.
- Ert hår är annorlunda. - Min jungfru är inte här.
Hon stannade i Portsmouth. Jag stannar bara i två dar.
- Det verkade inte mödan värt. - Reser ni ensam?
Ja. Hurså?
- Tycker ni det är farligt? - Det är okonventionellt.
Ja, det är det väl.
Jag har precis gjort nåt ännu mer okonventionellt.
Jag vägrade att ta emot pengar som var mina.
Blev ni erbjuden nånting?
Vilka var villkoren?
- Jag vägrade. - Berätta om villkoren.
Det var inget outhärdligt.
Jag skulle bara sitta vid hans bord då och då.
Vill han ha er tillbaka till varje pris?
Det är ett högt pris.
För mig är det högt.
Har ni träffat honom?
Min make? Här? Nej, naturligtvis inte.
Han skickade nån.
Hans sekreterare?
Ja.
Han är fortfarande här.
Han ville vänta, om jag skulle ändra mig.
Ni har inte förändrats, Newland.
Jag hade det tills jag träffade er igen.
Snälla, låt bli.
Ge mig bara en dag. Jag säger allt eller inget.
Jag talar inte om ni inte vill.
Jag vill bara få vara med er.
För att få bort er från honom. Kommer han till hotellet?
- Klockan 11.00. Om... - Då måste vi gå nu.
- Jag måste lämna ett meddelande. - Skriv på det här. Jag har papper.
Ser ni hur allt redan är förutbestämt?
Och den här. Har ni sett? Den nya reservoarpennan.
Det är som att skaka ner en termometer.
Försök nu.
Den fungerar inte.
Nu borde det gå.
- Ska jag lämna det? - Det går fort.
Varför kom ni inte till stranden den dan...
jag var hos mormor?
För att ni inte vände er om.
Jag svor att jag inte skulle ropa på er om ni inte vände er.
Men jag vände mig inte om med flit.
Visste ni?
Jag kände igen vagnen när ni kom.
Så jag gick till stranden.
- För att komma bort från mig. - Så långt det gick, ja.
- Det är lönlöst. Det är bättre att ses. - Jag vill vara ärlig mot er.
Ärlig?
Var det inte det ni beundrade hos Beaufort?
Han var ärligare än oss andra. Vi har ingen karaktär.
Ingen färg, ingen mångfald.
Varför åker ni inte tillbaka till Europa?
Det beror på er.
Mig? Det var jag som gifte mig med en kvinna för att en annan bad mig.
Ni lovade att inte säga nåt sånt.
Jag kan inte hålla det.
Och May?
Hur känner hon det?
Om ni anser mitt äktenskap vara...
en seger för oss, förstår jag inte varför ni inte åker tillbaka.
Ni gav mig en första glimt av verkligt liv...
och sen sa ni åt mig att fortsätta med det falska.
Ingen kan stå ut med det.
Jag gör det.
- Vad tjänar det till? Ni åker tillbaka. - Nej.
Inte än. Inte så länge vi båda står ut.
Det är inget liv för er.
Jo. Så länge det är en del av ert.
Åker ni inte tillbaka?
Jag åker inte.
Han skulle träffa henne igen på teatern eller nån tillställning.
Kanske hamna bredvid henne.
De kunde kanske vara tillsammans nån annan gång.
Men han kunde inte leva utan att träffa henne.
Mr Archer?
Ja.
Jag heter Rivière.
- Vi åt middag i Paris i fjol. - Ja, förlåt. Jag mindes inte.
Det gör inget. Jag hade tur. Jag såg er i Boston i går.
Jag är här för greve Olenskis räkning för att...
jag trodde att hon skulle återvända.
Ursäkta mig.
Ursäkta mig, monsieur...
men jag förstår inte varför ni vill träffa mig.
Hon har förändrats.
Kände ni henne innan?
Vi brukade träffas i makens hem.
Greven ville inte ge uppdraget åt en främling.
Den här...
förändringen ni nämnde...
Det kanske bara var för att jag såg henne för första gången...
som hon är, en amerikanska.
Hon gifte sig i god tro.
Det var en tillit greven inte kunde dela eller förstå.
Hennes tillit var...
détruit?
- Krossad. Förstörd. - Förstörd.
Att återvända till Europa skulle betyda ett bekvämt liv...
och många uppoffringar.
Och inget hopp, antar jag.
Jag kommer uppfylla grevens önskningar och träffa familjen.
Jag ska berätta vad han vill och önskar grevinnan.
Men jag vill be er att använda ert inflytande på dem.
Jag ber er, låt inte henne åka tillbaka.
När mrs Baxter Pennilow dog hittade de en beställning:
Fyrtioåtta Worthklänningar, fortfarande inslagna i silkespapper.
När döttrarna slutat sörja...
bar de dem på en konsert utan att tänka på modet.
Han hade skrivit till henne i Washington.
Bara några rader där han frågade när de kunde träffas.
Hon svarade: "Inte än."
Men det gjorde att framsidan ändrades.
Det var nog Julius Beaufort som startade det modet...
när hans hustru tog på sig de nya kläderna så fort de kommit fram.
Det krävs mycket av Regina för att hon inte ska se ut som...
Sina rivaler?
- Som den där Annie Ring. - Försiktigt, min kära.
- Alla vet. - Förvisso.
Beaufort hade affärerna som täckmantel.
Nu när de är slut lär det bli avslöjanden.
Slut? Är det så illa?
Så illa som det kan bli.
Alla vi känner kommer märka av det.
Väldigt svårt för Regina, såklart.
Synd att grevinnan Olenska vägrade acceptera makens erbjudanden.
Varför, för Guds skull?
Ärligt talat, vad ska hon leva av?
Leva av?
- Jag menar, nu när Beaufort... - Vad fan betyder det, sir?
Hennes pengar investerades hos Beaufort.
Underhållet hon fick från familjen är så nedskuret...
- Hon har säkert nåt. - Lite grann, tror jag.
Det som återstår efter att ha betalt skulderna.
Familjen lyssnade på monsieur Rivière...
och funderade noga över grevens erbjudan.
Om ni hellre vill att hon är Beauforts älskarinna...
än en hederlig karls hustru, har ni lyckats utmärkt.
Hon åker inte tillbaka.
Så det tror ni?
Ni vet säkert hur det är.
Hon kan säkert övertyga Catherine Mingott att ge henne underhåll...
men övriga familjen har ingen nytta av henne här.
De får låta henne hitta sin egen klass.
God kväll, sir.
Tack.
Lampan ryker igen. Tjänarna borde ordna det.
Förlåt.
Jag kanske måste åka till Washington i några dar.
När då?
I morgon. Förlåt, jag skulle sagt det tidigare.
I affärer?
Ja. Det är ett patentfall i högsta domstolen.
Jag fick handlingarna av Letterblair.
- Han verkar vilja... - Strunt samma. Det låter för krångligt.
- Jag har nog bekymmer med lampan. - Låt mig försöka.
Men luftombytet gör dig gott.
Du måste träffa Ellen.
Ursäkta, det här kom när ni var ute.
- Kan du ordna det här, Agnes? - Javisst.
Mormor har fått ett slaganfall.
Slaganfall? Så befängt.
Jag sa ju att de överdrev på Tacksägelsedan.
Dr Bencomb var så bekymrad och ville kontakta alla...
som om det vore sista uppläsningen av mitt testamente.
Så snällt av er att komma.
Men ni kanske bara ville veta vad ni skulle ärva.
- Mormor, så chockerande! - Det var en chock som gjorde det här.
Allt är Regina Beauforts fel.
Hon kom i går kväll...
och frågade mig...
hon hade fräckheten att be mig stötta Julius.
"För att inte överge honom", sa hon.
För att stå enade med familjen Townsend.
Om ni stöttar Julius, hjälper ni familjen.
Gör ni inte det...
kommer vi alla vanäras.
Jag sa till henne: "Heder har alltid varit heder...
"och ärlighet alltid ärlighet i Manson Mingotts hus...
"och ska förbli så tills jag bärs ut med fötterna först."
Sen sa hon, kan ni tänka er, "Men mitt namn."
Men mitt namn! Jag är Regina Townsend!
Jag sa:
"Ni hette Beaufort när han överöste er med juveler...
"och det ska förbli Beaufort nu när han överöst er med skam!"
Sen gav jag upp.
Jag gav helt enkelt upp.
Nu kommer släkten hit och förväntar sig en begravning...
och de måste underhållas.
Jag vet inte hur många brev Bencomb skickat.
Om vi kan hjälpa till med nåt...
Min Ellen kommer.
Jag frågade speciellt efter henne.
Hon kommer i eftermiddag med tåg. Om ni kunde hämta henne...
Javisst, om May skickar vagnen, tar jag färjan.
Bra.
Tack.
Ser ni? Allt kommer ordna sig.
Tack, kära barn. Gud välsigne er.
Jag ville inte oroa henne, men hur kan du möta Ellen...
om du måste åka till Washington i eftermiddag?
Jag ska inte dit. Fallet är avslutat. Uppskjutet.
Jag pratade med Letterblair i morse.
Uppskjutet? Så konstigt.
Mamma hörde också av honom i morse.
Han var oroad över mormor men var tvungen att åka.
Han hade ett stort patentfall i högsta domstolen.
Det var väl ett patentfall?
Hela kontoret kan inte åka så Letterblair åker själv.
Så då är det inte uppskjutet?
Nej, men min resa är det.
Det tog två timmar med färja och vagn...
från Pennsylvaniastationen i Jersey City till mrs Mingotts hus.
Hela två timmar och kanske lite till.
- Förväntade ni er inte mig? - Nej.
Jag åkte nästan till Washington. Vi skulle ha missat varandra.
Mormor Mingott skickade mig. Hon mår mycket bättre.
Jag kommer knappt ihåg er.
Kommer knappt ihåg?
Jag menar, det är likadant varje gång.
Ni överrumplar mig alltid.
Ja, jag vet. Det är likadant för mig.
Ellen, det kan inte fortsätta så här.
- Vi borde se verkligheten, inte drömmarna. - Jag vill att vi är tillsammans.
Jag kan inte bli din fru, Newland.
Tycker du att jag ska vara din älskarinna?
Jag vill rymma med dig.
Hitta en värld där såna ord inte finns.
Älskling.
Var ligger det landet? Har du varit där?
Kan vi vara lyckliga nånstans när vi gått bakom ryggen på alla?
- Jag bryr mig inte om det. - Jo, det gör du.
Det har du alltid gjort.
Jag har det.
Jag vet hur det är. Det är inget för oss.
Varför stannar vi? Vi är inte framme.
Nej. Jag går av här.
Du hade rätt. Jag skulle inte ha kommit.
Vad läser du?
Det är en bok om Japan.
Varför?
Jag vet inte.
För att det är ett annat land.
Du brukade läsa poesi.
Det var så trevligt när du läste för mig.
Newland, det blir din död.
Javisst.
Sen förstod han: " Jag är död.
"Jag har varit död i månader."
Han kom på att hon kunde dö.
Sånt händer. Unga, friska personer dör.
Hon skulle kunna dö. Befria honom.
Newland?
Ellen, jag måste få träffa dig.
Jag visste inte när du skulle åka igen.
Jag åker inte. Mormor har bett mig stanna och ta hand om henne.
Då måste vi prata nu.
Jag ska till Regina Beaufort. Jag har lånat en vagn.
Jag vet att de säger att Julius är en slyngel...
men det är min make med och de vill att jag ska återvända.
Bara mormor förstår. Hon har tagit hand om mitt underhåll.
Vi måste träffas själva.
- I New York? - Nånstans där vi är själva.
Konstmuseet i parken? 14.30 i morgon.
Jag står vid dörren.
OKÄND ANVÄNDNING
Du kom till New York för att du var rädd.
- Rädd? - Att jag skulle komma till Washington.
Jag trodde det var säkrare.
Säkrare från mig?
Ellen?
Säkrare från att älska mig?
Ska jag komma till dig en gång och sen åka hem?
Kom till mig.
När?
I morgon.
I övermorgon.
Grevinnan Olenska - 809 Fifth Avenue
Ursäkta att jag är sen. Du var väl inte orolig?
- Är det sent? - Hon är efter sju.
Jag stannade hos mormor för kusin Ellen kom dit.
Vi hade ett underbart samtal. Hon var så söt.
Precis som vanligt.
Mormor var så förtjust.
Men man förstår att familjen varit irriterad på henne.
Åka till Regina Beaufort i mormors vagn.
Ska vi äta ute i kväll?
Du har inte kysst mig i dag.
Det var sed i gamla New York...
att hustrun bar brudklänningen då och då under de första åren.
Men May hade inte burit sin förrän den här kvällen.
May, jag har en blixtrande huvudvärk.
Säg inget till nån. Följ med mig hem nu.
Borde du inte vila?
Det är inte så farligt.
Det är nåt viktigt jag måste berätta för dig.
Det är en sak som jag måste säga...
om mig själv.
Madame Olenska...
Varför ska vi prata om Ellen i kväll?
Därför att jag skulle sagt det tidigare.
Vad tjänar det till? Jag vet att jag varit orättvis mot henne.
Det har vi nog alla.
Du har väl förstått henne bättre än nån annan...
men vad spelar det för roll nu när det är över?
Vad då "över"?
Hon ska ju tillbaka till Europa snart.
Mormor förstår. Hon är besviken förstås...
men har ordnat så att Ellen är ekonomiskt oberoende av greven.
Jag trodde du hörde det på kontoret.
- Det är omöjligt. - Omöjligt?
Hon kunde ha stannat med mormors extrapengar...
men hon har väl övergett oss.
Hur vet du det?
Ellen sa det. Jag träffade ju henne i går hos mormor.
Berättade hon det i går?
Nej. Hon skickade ett brev i eftermiddags.
Vill du se det?
Jag trodde att du visste.
"Kära May. Jag har äntligen fått mormor att förstå...
"att mitt besök hos henne inte var mer än ett besök.
"Hon har varit så snäll och generös."
Hon har varit så snäll och generös.
Hon förstår att om jag åker till Europa, måste jag bo själv.
Jag åker till Washington för att packa och seglar nästa vecka.
Du måste vara snäll mot mormor när jag är borta...
lika snäll som du varit mot mig.
Om mina vänner vill få mig att ändra mig, säg då att det är lönlöst.
"Det är lönlöst."
Varför skrev hon det här?
Antagligen för att vi pratade i går.
Om vad?
Jag sa att jag inte alltid varit rättvis mot henne.
Att jag inte förstått hur svårt hon måste haft det här.
Jag visste att du är den ende hon kan lita på...
och att vi två tycker likadant.
Hon förstod varför jag ville berätta det.
Jag tror hon förstår allt.
Jag har också huvudvärk.
God natt.
Det var som mrs Archer sa till mrs Welland:
"Ett utmärkt tillfälle för ett par att ge sin första middag...
"och det ska inte tas lättvindigt."
Det var en inhyrd kock...
två inlånade betjänter, rosor från Henderson...
romersk bål och meny på guldkantat papper.
Det ansågs en speciell seger att van der Luydens...
på Mays begäran stannade kvar i stan för att vara med på avskedsmiddagen för...
grevinnan Olenska.
...var tvungen att lämna New York efter skandalen.
Archer såg de oskuldsfulla människorna vid bordet som tysta konspiratörer...
och han själv och Ellen mitt i deras konspiration.
Han gissade att han varit i centrum i månader för tysta, granskande ögon...
och tålmodigt lyssnande öron.
Han förstod att på nåt sätt...
hade separationen mellan honom och hans skamliga partner fullbordats.
Han visste att nu hade hela stammen samlats kring hans hustru.
Han var fånge i ett beväpnat läger.
Regina mår inte alls bra...
men det hindrar inte Beaufort att träffa Annie Ring när han kan.
Beaufort kan åka till Reginas ställe i Nordcarolina.
Han kan föda upp travare.
Nyckeln till friheten hade returnerats dan innan...
oöppnad.
Han kanske ställer upp i valet.
Blir Annie Ring hans första dam?
Var resan från Washington tröttsam?
Hettan på tåget var hemsk...
men allt resande är besvärligt.
Men det kan vara värt besväret om man kommer bort.
Jag tänker själv börja resa snart.
Och ni, Philip? Vad sägs om lite äventyr?
Aten och Smyrna, kanske Konstantinopel.
Kanske.
Men inte Neapel. Dr Bencomb säger att det går en feber.
Jaså? En feber i Neapel.
Det finns ju alltid Indien.
Man behöver tre veckor för att se allt.
Absolut.
Beaufort får inga inbjudningar längre...
men han har ändå kvar en viss position.
En vågrät, uppenbarligen.
Fortsätter det så här kommer våra barn slåss över inbjudningar...
till svindlares hem och gifta sig med Beauforts oäktingar.
Har han några?
Var försiktiga, mina herrar. Säg inget dumt.
Samhället har trots allt alltid tolererat vulgära kvinnor.
Till en viss del.
När det tolererar såna män är det enda utsikten...
Har ni tänkt på en sak?
Det är de med de sämsta kockarna...
som alltid gapar om att de blivit förgiftade på restaurang.
Lefferts var skickligare förr, tycker jag.
Men takt är inte alltid nödvändigt så länge man kan stegen.
Jag har aldrig hört Lefferts överdriva så om den kristna manligheten.
Indignation leder till vältalighet. Det är lika effektivt som rädsla.
Trycket hemifrån måste vara fruktansvärt.
Jag förväntade mig inte en lovsång till fromheten...
Mor hade en bronskopia av Venus från Milo...
som hon ville ge till oss...
Den tysta organisation som höll samman den lilla världen...
hade beslutat att överträffa sig själv.
Den hade aldrig ifrågasatt madame Olenskas anständighet.
Den hade aldrig ifrågasatt Archers trohet.
Den hade aldrig hört talas om, misstänkt eller ens trott...
nåt annat.
Från det oklanderliga uppförandet av denna ritual...
förstod Archer att New York trodde att han var madame Olenskas älskare.
...diskuterade Martha Washingtonbalen.
Ja, det är under påskveckan, för att stödja de blindas förbund.
För första gången förstod han att hans hustru också trodde det.
- Ni måste hälsa på. - Ja.
Jag skriver så fort jag gjort mig hemmastadd.
Det vore underbart.
Ska jag kalla på er vagn?
Vi kör hem Ellen.
Adjö.
Adjö. Vi ses snart i Paris.
Om ni och May kommer.
Ska vi gå till vagnen, min kära?
- Förtjusande kväll, Newland. - God natt.
God natt, Sillerton. God natt, Larry.
- Det var väl lyckat, eller hur? - Ja.
- Får jag komma in och prata om det? - Javisst.
- Du måste vara jättetrött. - Nej. Jag vill vara med dig en stund.
Självklart.
Om du inte har nåt emot det...
skulle jag vilja tala med dig om en sak.
Jag försökte säga det häromkvällen.
- Ja. Nåt om dig själv. - Ja, om mig själv.
Det är så svårt att hitta de rätta orden.
Det är bara det att jag varit så trött...
på sistone...
och varje dag har det blivit värre.
Jag tror det vore bäst för alla om jag gjorde en paus.
Och sluta med advokatyrket?
Ja, det är en del av det. En annan är att bara komma iväg.
Jag skulle vilja resa.
Till Europa?
Kanske ännu längre.
Hur långt då?
Jag vet inte. Jag tänkte Indien eller Japan.
Så långt?
Det går tyvärr inte.
Såvida du inte tar mig med dig.
Om doktorerna tillåter det, och de gör de nog inte.
Jag har varit säker på en sak sen i morse och jag vill tala om det för dig.
Kära nån.
Anade du inget?
Nej.
Jag hoppades, men...
Har du berättat för nån annan?
Bara mamma och din mor.
Och Ellen.
Jag sa att vi hade ett långt samtal och hur snäll hon var mot mig.
Gjorde det nåt att jag sa till henne?
Varför skulle det det?
Det var väl för två veckor sen?
Men du sa ju att du inte var säker förrän i dag.
Nej. Jag var inte säker då, men jag sa att jag var det.
Och jag hade rätt, som du ser.
Det var i det rummet...
som de viktigaste sakerna i hans liv hade hänt.
Deras äldste son Theodore var alltför svag för att tas till kyrkan på vintern...
och döptes här.
Jag döper dig i Faderns...
och Sonens...
och den helige Andes namn.
Det var här Ted tog sina första steg.
Det var här Archer och hans hustru...
diskuterade alla barnens framtid:
Bills intresse för arkeologi. Marys passion för sport och filantropi...
Teds konstintresse som ledde till ett arbete med en arkitekt...
och några omfattande renoveringar.
Det var här Mary berättade om sin förlovning...
Jag är så lycklig för din skull.
... med den tråkigaste och mest pålitlige av Larry Lefferts många söner.
Det var i det här rummet hennes far kysste henne...
genom bröllopsslöjan innan de körde iväg till Grace Church.
Han var en ansvarsfull och öm far och en trogen äkta man.
När May dog i lunginflammation efter att ha skött om Bill...
sörjde han faktiskt henne.
Hennes ungdomsvärld hade rasat samman och återuppstått utan att hon märkt det.
Den hårda, kalla blindheten...
hennes oförmåga att se förändringar...
gjorde att barnen dolde sina åsikter, precis som Archer gjorde.
Hon dog i tron att världen var god...
full med kärleksfulla och harmoniska hem som hennes eget.
Newland Archer, 57 år gammal...
både sörjde och hedrade sitt förflutna.
Hallå?
Samtal från Chicago.
Hallå?
- Pappa? - Är det du, Ted?
Jag är nästan klar, men klienten vill att jag tittar på...
några trädgårdar innan jag börjar arbeta.
- Det låter bra. Var? - Europa.
- Jösses. - Jag seglar på onsdag med Mauritania.
- Och missar bröllopet? - Jag tror att Annie väntar på mig.
Jag kommer tillbaka den första. Bröllopet är den femte.
- Tänk att du minns datumet. - Jag vill att du följer med.
Vad?
Du måste påminna mig om viktiga saker.
Vad säger du? Det blir vår sista resa som far och son.
- Ted, jag uppskattar inbjudan... - Bra! Ring Cunardrederiet i morgon.
- Det tar mig en vecka att avboka... - Säg inte nej. Atlanten kallar.
Jag är i New York på måndag, jag kontaktar dig.
- Du är i New... - Måndag.
- Jag ska tänka på det. - Ordna biljetterna.
Jag lovar inget. Jag ska se vad jag kan göra.
Bra. Hej då.
Jag ska till Versailles med Tourneur. Följer du med?
Jag tänkte gå till Louvren.
Då ses vi där senare.
Grevinnan Olenska väntar oss 17.30.
- Vad? - Sa jag inte det?
Annie fick mig att svära på att göra tre saker:
Köpa noterna till de senaste Debussysångerna...
gå till Grand Guignol och träffa madame Olenska.
Hon var så snäll mot Annie när mr Beaufort skickade henne till Sorbonne.
Var inte grevinnan vän med mr Beauforts första fru?
Jag tror att mrs Beaufort sa det.
Hur som helst ringde jag grevinnan i morse...
presenterade mig som hennes kusin...
- och frågade om hon kunde... - Sa du att jag var här?
Självklart. Varför inte?
Hon låter underbar. Var hon det?
Underbar?
Jag vet inte. Hon var annorlunda.
När han tänkte på Ellen Olenska...
hade det varit abstrakt, rofyllt...
som en fantasikärlek i en bok eller på bild.
Hon hade blivit sinnebilden av allt han saknat.
Jag är bara 57.
Var det verkligen så svårt för mr Beaufort att gifta om sig?
Var alla så avoga?
Kanske för att han redan tagit så mycket.
Ingen kommer ihåg eller bryr sig längre.
Annie Ring och han fick en fin dotter.
Du har väldigt tur.
Vi har tur, menar du väl?
Ja, det är vad jag menar.
Med tanke på hur allt blev och tiden som gått...
förstår jag inte hur du kan tveka.
Först var jag tveksam till ditt bröllop, som jag sa till dig...
Tveka över att träffa kvinnan du nästan övergav allt för.
Men det gjorde du inte.
Jaså?
Nej.
- Men mor sa att vi var trygga hos... - Din mor?
Ja. Dan innan hon dog bad hon få träffa mig, minns du det?
Hon sa att vi var trygga hos dig...
och alltid skulle var det...
för en gång när hon bad dig...
övergav du det du allra mest ville ha.
Hon bad aldrig.
Hon bad mig aldrig.
Efter ett tag hade han inget emot Teds taktlöshet.
Det föll en sten från hans hjärta att veta att...
nån trots allt hade gissat och haft medlidande.
Och att det var hans hustru rörde honom outsägligt.
Tredje våningen, säger vaktmästaren.
Det måste vara den med markiserna.
Klockan är nästan sex.
Jag tror jag sätter mig en stund.
Tänker du inte följa med?
- Kommer du inte? - Jag vet inte.
Hon kommer inte förstå.
Gå du. Jag kanske följer efter.
Vad ska jag säga till henne?
Du kommer väl alltid på nåt att säga?
Jag säger att du är gammaldags...
och att du vill gå upp för trapporna istället för att ta hissen.
Säg bara att jag är gammaldags.
Det räcker nog. Gå du.
Gå.
Till min far Luciano Charles Scorsese